Sanjala sam da ću upoznati genija.
Ostavila bih ga bez daha,
a on bi, zauzvrat, odveo mene
od svega ružnog, u naš tajni svet.
Kler? Olivere?
Probudi se, spavalice. -Spusti me.
Neću, tradicija je tradicija,
i ti zaslužuješ da budeš tretirana kao princeza.
Shvataš li da učestvujemo u simboličnoj otmici koja se proteže
skroz nazad do nastanka Rimskog carstva.
O čemu to govoriš? -U sećanje na Sabinu, ženu
koju su nasilno oteli Rimljani.
Sve ovo pripada tebi, ljubimice moja.
ELIZABET HARVEST
Kler, Olivere, ovo je Elizabeta.
Dobro došla kući, Elizabeta.
Kuća.
Ne mogu da verujem da sam konačno ovde.
Gde biste želeli da večerate? -Gore. Hvala ti, Kler.
Olivere.
Da li voliš bele orhideje? -Volim ih.
A ljiljane? -Naravno.
Imaš sreće.
Želite li konjak?
Ne, hvala ti, Kler. -Jesi li siguran?
Da.
To je sve za danas, hvala ti.
Laku noć. -Laku noć.
Laku noć, Kler.
Verujem da su ovo sve
tvoji omiljeni komadi.
Mogu li da ostanem ovde malo?
Ne sada, draga. Ima još mnogo toga da vidiš.
Zdravo, Olivere. -Dobro jutro.
Dobro jutro, Kler. -Dobro jutro -Kler.
Ovamo.
Šta je u ovoj sobi?
Ti si mi žena i verujem ti u potpunosti.
To zvuči loše.
Sve što imam pokazao sam ti.
Umetnine, nakit, odeća, novac u sefu,
sve to je tvoje.
Jedina zabranjena prostorija je ova.
Obećavaš li da nećeš ući?
Ali ne mogu da uđem čak i da hoću bez tebe. -Naravno da možeš.
Biometrijski čitači su programirani
za dva otiska prsta,
tvoj i moj.
Ničiji više.
Ovo su naše sobe za igranje.
Moram da odem odmah ujutru.
Zbog posla. -Na naš medeni mesec?
Nije baš idealno, znam, ali to je samo na jedan dan.
Imaćeš više vremena da se upoznaš sa kućom.
Bićeš dobra devojka, zar ne?
Nobelova nagrada. Henri Kelenberg. Oblast genetike.
Da li si odlučila šta ćeš ručati?
Ne, nisam gladna. -Moraš jesti.
U redu, ne znam baš.
Možda malo salate bi mi prijalo.
Sa čim želite? -Iznenadi me.
U redu... sa avokadom i paradajzom.
A za piće? -Samo vodu, hvala.
Ne, mogu li da dobijem milkšejk?
Čokoladni.
Šta je smešno?
Ništa. Čokoladni milkšejk je savršen izbor.
Kler.
Da li je u redu da te pitam nešto?
Pitaj.
Da li radiš dugo ovde?
Da.
Za Henrija? -Da.
On je užasno pametan, zar ne?
Njegova inteligencija, njegov um... je izvanredan.
Jeste.
Zašto je onda izabrao devojku kao što sam ja da oženi?
Ja sam veoma...
jednostavna.
Ne znam.
Sati je osnovao svoju religiju. Jesi li znala to?
On je bio zvanični kompozitor tajnog društva,
vitezovi ruže i krsta,
osnovanog od okultiste Žozefa Peladana. Ali oni su se posvađali,
i Sati je osnovao svoju religiju.
Crkva umetnosti Isusa Hrista.
Izvini.
Mora da ti je ovo neverovatno dosadno. Oprosti mi.
Ne, nije, baš je zanimljivo.
Ponekad pričam bez prestanka. Dođi.
Tvoj posao je da me zaustaviš.
Ja sam kao mali dečak u tvojoj blizini.
Ne mogu da se suzdržim.
Kako je bilo na poslu? -Dobro. -To je dobro.
Vatra je uspešno ugašena.
Kakav je bio tvoj dan? -Bio je dobar.
Ima mnogo stvari koje treba da prihvatim.
Nisam mislila da će mi trebati toliko energije da obiđem ovako veliku kuću.
Pokušala sam da obavim telefonski poziv juče,
ali nije bilo signala.
To se često događa.
Koga si zvala?
Sestru.
Šta se dogodilo? -Oh, ne znam.
Možda nisi znao, ali ja sam pomalo nespretna.
Zar jesi? -Jesam.
Nadam se da te nisam razočarala.
Kako možeš da me razočaraš?
Ako ste mislili da sam ja...
ljubazna i prefinjena svo vreme.
Tako si dobar lažov, da je to zastrašujuće.
Šta? -Mislim da blefiraš.
Nisam sigurna da razumem o čemu govoriš.
Mislim da si uvek bila ljubazna i prefinjena.
Šta kažeš da pošaljemo sluge kući
i provedemo ostatak dana u krevetu?
Šta je sa našom šetnjom oko jezera?
Možemo da prošetamo sutra.
Ima nešto nemoralno u tebi, Elizabet.
Nisam te povredio, zar ne?
Svaka akcija...
ima svoje posledice.
Elizabet, moja ljubimice.
Ne zaslužuješ ovo,
ali nisi me poslušala.
Molim te. -Molim te?
Ne znam šta misliš da sam videla.
Ne mislim da si videla.
To je ono što se dogodilo, što će se dogoditi.
Molim te.
Dovoljno je duboko, Henri.
Henri?
Olivere.
Hoću da čujem da kažeš da je gotovo, molim te.
Ne bih rekao.
Ali pogledao si me u oči i rekao...
Nisam!
Želim potpuni mir. Možemo li da uradimo to?
Želiš li da budeš uhvaćen?
To nije opcija koju sam razmatrao.
Samo je pitanje vremena. Sigurno si još uvek razuman da prepoznaš...
Jedini način da budemo uhvaćeni,
je ako nastaviš da nas vrebaš po hodnicima
i gledaš smisleno u njih.
Kretenu.
Pa, dobro je prošlo.
Nisi ni pipnuo svoju hranu. -Da li misliš da je moguće
da svaka supstanca ima svoju brzinu?
Na primer? -Jaja. -Jaja.
Zato što menja oblik, jaje.
Uloga im je da postanu nešto drugo.
Stalno nestaju
i ponovo se pojavljuju kao nešto novo.
Ne mogu da zamislim ništa drugo na svetu
sa tom vrstom materijskog altruizma.
Materijski altruizam je moralni altruizam. -Tačno tako.
Smešno je što bi jaje trebalo da bude simbol za dušu.
Slažeš li se?
Čuo sam da imaš glavobolju. Žao mi je.
Nećemo o tome. Sedi. -Mogu da dođem sutra.
Ne treba, već si ovde. Želiš li piće?
Šta imaš?
Viski. Nadam se da će da mi prodrma glavu.
Ja ću isto što i ti.
Zbog stresa imaš glavobolje, zar ne?
Da, verovatno.
Ili napetost zbog vežbanja,
nedostatak sna, preosetljivost na svetlo. Može da bude mnogo toga.
Predlažem svež vazduh i šetnju pored okeana,
ali ti si doktor. Moraš biti više od doktora
da bi razumeo ljudski um.
Moraš biti svetac ili prorok.
Kako je tvoja lepa, mlada žena?
Mlado i lepo. -Je li ona kod kuće?
Da, zaspala je.
Mladim ljudima je potreban san zbog lepote.
Kako je divno biti mlad i lep...
Šta te muči, Frenk?
Ništa. -Izgledaš zabrinuto. Je li sve u redu?
Moje odeljenje je pod istragom
zbog primanja mita.
Birokrate skidaju skalpove zbog javnosti.
Ja sam pošteđen, ali imam
par kolega koji su u teškoj situaciji.
Moraćeš da svedočiš protiv svojih kolega.
Nemam izbora.
Ne radujem se tome.
Možeš da mučiš ili da budeš mučen.
Ne postoji treća opcija.
Na kraju krajeva, bolje je biti mučitelj. Slažeš se?
Baš si jebeni šaljivdžija, zar ne?
Da, Olivere. -Napravio sam ti nešto.
Hoćeš li prestati da mi praviš stvari? To bi bilo poželjno.
Zašto ostaješ ovde ako si toliko nesrećna?
Znam stvari koje ti ne znaš. Neka ostane na tome.
Zato što ga voliš. Oduvek.
Mogu da razumem zašto misliš to. I nemoj ovo pogrešno da shvatiš,
ali ti si dete i nemaš pojma o čemu govoriš.
Znam više nego što to izgleda.
Mi nismo nagrada. Mi smo mamac.
Hvala ti, Olivere.
Mogu li sada da budem sama?
Sanjala sam da ću upoznati genija.
Ostavila bih ga bez daha,
a on bi, zauzvrat, odveo mene od svega ružnog,
u naš skriveni svet.
Šest nedelja kasnije.
Kler? Olivere?
Shvataš li da učestvujemo
u simboličnoj otmici koja se proteže skroz nazad
do nastanka Rimskog carstva.
Henri, šta je ovde?
Sve što sam ti pokazao je tvoje.
Sve umetnine, nakit, odeća,
novac iz sefa, sve je tvoje.
Jedina zabranjena prostorija je ova.
To je sve što tražim od tebe.
Možeš li to učiniti za mene? -Da, naravno, ali šta je unutra...
Hajde da kažemo, to je jedina soba u kući
koju koristim za posao.
Obećavaš da nećeš ulaziti?
Mislim da muž i žena uvek moraju biti iskreni.
Da li se slažeš?
Upravo tako.
Ako ti toliko znači... -Znači mi.
Obećavaš?
Obećavam.
Moram da odem odmah ujutru.
Zbog posla. -Na naš medeni mesec?
Nije idealno, znam, ali to je samo na jedan dan.
Imaćeš više vremena da se upoznaš sa kućom.
Bićeš dobra devojka, zar ne?
Nisam mogla da spavam.
Gde je Henri?
U krevetu. Zaboravila sam koliko glasno hrče.
U šta si gledala?
Nisam... gledala ni u šta.
Izvini, nisam htela da...
Samo sam radoznala, to je sve.
U vezi čega?
Svega. Ponekad se osećam kao da mi um
stalno postavlja pitanja.
O tebi, na primer.
Meni?
Tvoje samopouzdanje.
Da li si ikad bila uplašena?
Elizabet... -Elizabet?
U kuhinji sam, ljubavi.
Elizabet, slušaj...
Kler, šta ti radiš ovde?
Zaboravila sam nešto.
Da li si našla to?
Da.
Laku noć.
Kler?
Olivere?
Dobro jutro, ljubavi.
Jesi li ružno sanjala?
Koliko je sati? -Podne je.
Nisam te čula kad si ušao. -Mora da si bila veoma umorna.
Da li si ostala budna do kasno?
Ostavio si me sasvim samu.
Dao sam Kler i Oliveru slobodan dan.
Odmah se vraćam.
O čemu razmišljaš? -Šta?
Pitao sam o čemu razmišljaš. -Ne znam.
Ni o čemu.
Znao sam da ćeš to reći.
Zašto? Na šta misliš?
Kako je sve sačinjeno od šablona.
Jednom kad predvidiš kako će osoba reagovati,
možeš naučiti kako da je kontrolišeš.
Henri, šta to radiš?
Treba mi malo privatnosti.
Imaćemo privatnost...
pre našeg poslednjeg obreda.
Šta?
Muž i žena bi trebali da su uvek iskreni.
To si rekla. -Ali nisam uradila ništa loše.
Nisi me poslušala.
Hajde.
Polako.
U redu je.
Servis za Hitnu pomoć. -Halo?
Zarobljena sam. Zaključana sam u kući. Mojoj kući.
Jesi li povređena?
Ne, nisam povređena, ali ne mogu da otvorim ni jedna vrata.
Zaključana su pomoću mehanizma, a on ne radi.
Samo trenutak, molim vas.
Da li ste još uvek tu? -Da.
Znači zaključani ste?
Da. Možete li mi pomoći?
Kako se zoveš? -Elizabeta.
A prezivaš? -Kelenberg.
Koja je adresa?
Treba mi adresa. -Ne znam adresu.
Moram da idem.
Dobro jutro.
Gde je Henri? -Gore.
Ne oseća se dobro.
Odmara se.
Servis za hitnu pomoć.
Treba mi...
Ako izađeš kroz ta vrata neću moći da te zaštitim od policije.
Izvini?
Ako uradiš to ispašćeš veoma glupa.
Znam da je mrtav. Gde je telo?
Elizabet. -Pokušao je da me ubije.
Verujem ti.
Gore. -Pokaži mi.
Samo sam se branila. -Znam.
Henri je imao mnogo trikova u rukavu.
Genije sa genijalnim umom.
Baš kao što si zamišljala u svojim bajkovitim snovima.
Ostavila bi ga bez daha i on bi te odveo...
od svega ružnog...
u vaš skriveni svet.
Kako znaš to?
Koliko se sećaš svog detinjstva?
Bila sam mnogo bolesna u bolnici.
Roditelji su mi poginuli u saobraćajnoj nesreći. Odrasla sam u sirotištu.
Tamo pozadi gde ja spavam. Tu si bila do osme godine.
Imala si učiteljicu, gđu. Merger i francuskog baštovana...
Čaks. -Čaks. -Tako je.
Sve se to stvarno dogodilo.
Vidiš, biogeneza nije baš tačna nauka.
Kler bi ti to mnogo bolje objasnila od mene.
Ona je bila zadužena za tvoje stanje. Prilično je pametna.
Olivere...
šta sam ja?
Ušla si u sobu u koju ti je rekao da ne ideš. Zar ne?
Jesam. Ono što sam videla, ne razumem.
Videla si sebe.
Da.
Što nas dovodi do pitanja koja zaslužuju odgovor.
Skuvana si u toj sobi kao jaje.
Šest istih genetskih primeraka.
Elizabeta broj pet od Elizabet Harvest.
To si ti.
Auto. -Šta?
Vidiš li boju?
Crn je sa crvenim svetlom gore.
Jebiga, to je bilo brzo. -Ko je to?
Detektiv poručnik Logan, Henrijev jedini prijatelj.
Šta on želi? -Želi da priča sa tobom opet.
Kako to misliš opet? -Henri mu je objasnio da spavaš svo vreme
zbog sindroma hroničnog umora. To će ti pomoći danas.
Našali se sa činjenicom da je Henri taj koji spava i reši ga se brzo.
Dobro jutro, Olivere. -Dobro jutro, detektive.
Da li ti je otac ovde? -Gore je, spava.
Od kad on to spava?
Događa se. Pitaj Elizabet.
Zdravo, opet.
Gđo. Kelenberg, ovo je prijatno iznenađenje.
Zbog toga što sam obično ja ta koja spava, zar ne?
Henri se nije osećao dobro.
Već sam počeo da mislim da te drži zaključanu u ovom zamku.
Želiš li nešto?
Da popiješ? -Šta imaš?
Olivere, hoćeš li da nam doneseš nešto?
Može vodu. -Samo vodu.
Jesi li u nevolji? -Šta?
Da li si ti nazvala servis za hitne slučajeve?
Kada?
Dobio sam poruku da je gospođa Kalenberg zvala,
pa sam došao da proverim.
Glasine se brzo šire.
Glasine? O čemu?
Kler je hitno prebačena u bolnicu. Zar nisi zbog toga ovde?
Šta nije u redu sa Kler?
Imala je urođenu srčanu manu.
Ona je zvala hitnu pomoć, i operater se verovatno zbunio.
Izvinite me.
Ti nisi zvala?
Ne, nisam.
To je bila Kler.
Ona je.
Da vidim da li sam dobro razumeo.
Tvoj muž se ne oseća dobro, Kler ima slabo srce,
ti imaš sindrom hroničnog umora,
a Oliver je slep.
ne bih da budem bezosećajan,
ali počinjem da se osećam kao da sam u bolnici ovde.
Bože! -Jesam li ga sredio? -Bože! -Jesam li ga sredio?
Jesi. -Niko ne treba da se oseća loše zbog toga.
Zašto si uradio to? -Ovo kopile je bilo Henrijev plaćenik.
Uhvatio je jednu od vas, pre tri godine, koja je pobegla i vratio je ovde.
Šta misliš da je Henri uradio sa njom? -Ubio je?
Vidiš? Pametna si.
Ubio je sve vas.
Živeo je za to.
Henri ti je bio otac. -Nije više.
Pozliće mi.
U redu je. U redu je.
Bilo je strašno.
Čega se sećaš posle osme godine?
Tu je praznina, zar ne? Vratio te je u kapsulu.
Izvlačio te je u različitim vremenskim periodima zbog fizikalne terapije.
Usadio ti je u um sećanja i događaje.
Muzikom je pokušavao da ti oblikuje ličnost.
Pokušavao je da te napravi potpunom,
ali zapravo, ništa od toga nisi iskusila... -Prestani!
Želim da se probudim sada! Molim te, prestani.
Želim da sve opet bude normalno!
Želim da se vratim na moj medeni mesec.
U redu.
Pomozi mi oko njega.
Mislim da bi trebala da odeš odavde što pre, Elizabet.
Idi i spakuj se.
Ti ostaješ? -Moram.
Nemoj da zaboraviš da uzmeš nešto novca iz sefa.
Trebaće ti. -Koliko?
Ovoliko.
U redu.
Elizabet?
Ovde sam.
Pre nego što odeš, pitao sam se da li bi htela nešto da mi učiniš. -Šta to?
Ovaj dnevnik.
Ne mogu da ga pročitam, a potrebne su mi neke informacije iz njega.
Je li Henrijev? -Klerin.
Hej, šta to radiš? Olivere?
Olivere, da li si me to zaključao? Olivere?
Olivere, pusti me!
Olivere! Ne! Pusti me napolje! Olivere!
Svi u naučnoj zajednici
su znali za Dr. Henrija Kelenberga,
koji je ostvario napredak u istraživanju somatskih ćelija.
Ali nakon početka i patentiranja procesa,
kojim su mikroRNK ćelije reprogramirane
u TERX2 kodove,
on se penzionisao kao milioner.
Posle nekoliko godina, iznenada,
pozvao me je u posetu.
To je bila prekretnica u mom profesionalnom životu.
Dr. Kler Straton. -Dr. Kelenberg, čast mi je.
Radila si u Baksteru? -Da, da... do nedavno.
Pet godina ranije.
Otpuštena si? -Komplikovano je.
Ono što sam čuo, jeste da si odbila
da podeliš svoja istraživanja sa vojskom.
Ako je moja informacija netačna, izvinjavam se.
Ne, očigledno ste dobro informisani.
Zainteresovao sam se za tvoj rad o neurodegeneraciji.
Tvoji pogledi na Progeriju se protive sa svim do sada.
Zbog toga si ovde.
Zato što su moja istraživanja odbijena od čitave medicinske javnosti.
Mogu li da ti ponudim neko osveženje?
Kada sam bio mlađi, imao sam previše neiscrpne energije.
Bio sam opsednut idejom da doprinesem budućim generacijama.
Sad znam da će me istorija pamtiti u negativnom kontekstu.
Oboje znamo da si skroman.
Istorija će me pamtiti kao čudovište,
I ti tu nastupaš.
Zdrav um da posvedoči.
Olivere? -Završio sam domaći, tata.
Zdravo. -Zdravo.
Olivere, ovo je Kler, briljantni naučnik.
Ostaće sa nama.
Drago mi je što sam te upoznala, Olivere.
I meni isto, Kler.
Niste mi ostavili izbora, doktore.
Zdrav um da posvedoči, rekao je.
Ali po kojoj ceni?
Ja sam obučeni naučnik. Poštujem pravila.
Verujem u istraživanje, testiranje i analize.
A ipak, evo me u sred tragične ljubavne priče,
neobjašnjive, neprijatne i nemoguće.
Sa etičke i moralne tačke gledanja...
Da, ja ću biti razapet.
Da. -Da, ali ne mogu poništiti to.
Znam zašto sam uradio to što sam uradio, Kler.
Pitanje je
možeš li testiranjem na ljudima i uz neograničena sredstva,
da razbiješ kod?
Možda.
Kelenbergova žena je umrla ubrzo pošto je rodila sina, Olivera.
Od veoma retkog oboljenja, Vernerovog sindroma,
gde njeni mutirani WRN geni, iznenada propadaju
neverovatnom brzinom.
Skrhan od bola, klonirao je njene ćelije i napravio šest kopija.
Komplikacije su odmah počele.
Pri rođenju, dva primerka su pokazala simptome virusa.
Da bi kupio sebi vreme,
Kelenberg je bio još radikalniji.
Prilagodio je hiperbarične komore u kriogene kapsule,
i stavio tela u stanje hibernacije,
dok je tragao za lekom.
Dobro jutro, Elizabet.
Od kada sam se pridružila projektu,
samo četiri primerka su ostala živa.
Dobro jutro, Elizabet.
Dve godine kasnije, rešila sam kod.
Henri?
Svake noći, Henri je puštao glasovne poruke i muziku klonu.
Ubeđen da će se poruke koje upije njihov um razviti kao sećanje.
Bila sam sumljičava.
Čega se sećaš posle osme godine?
Klon je bio biološki i fiziološki zdrav,
ali dezorijentisan i nesrećan.
Činilo se da ništa ne može da zapamti duže od nekoliko sekundi.
Da, bila sam srećna tri puta.
Kada mi je gđa. Merger dozvolila da se igram u bašti, prvi put,
i onda kad sam imala...
čokoladni milkšejk.
Bio je ukusan. I još...
Nedostatak pamćenja ju je sprečavao
da izgradi sebe i svoju ličnost,
pa je prazninu popunjavala svojom maštom.
Šta je ovo?
Mislim da danas uopšte neću moći da trčim.
Jesi li ti vojnik?
Ne, Elizabet, to sam ja, Henri.
Henri! Kada si doleteo?
Henri je bio ubeđen da će se prilagoditi,
i da će se njen redosled sećanja dovesti u red.
Ali stalna psihička nestabilnost je bila preveliki teret za telo.
Nekoliko dana kasnije, za vreme Henrijeve smene,
otkrila je laboratoriju.
Šta je moja sestričina rekla?
Ona ti je sestričina? -Sestrino dete.
Ima dugu i problematičnu prošlost.
Nadala sam se da će joj odlazak iz grada pomoći, ali...
Iznela je neke prilično čudne optužbe.
Ona je opasna za samu sebe.
Da, ima naviku da izmišlja priče.
Bojim se, da ima bujnu maštu.
Ponekad, njeno ponašanje je potpuno nelogično.
Da li ste vi njen zakoniti staratelj?
Ja sam joj jedina porodica koju ima.
Dobro onda, ja ću je predati vama,
ali bojim se da ću morati da napišem izveštaj.
Elizabet?
Shvatam da si uznemirana, ali morao sam nešto da obavim,
i potrebna si mi ovde. Izvinjavam se.
Nazvao sam bolnicu.
Zadržaće Kler na posmatranju i radi testiranja nekoliko dana.
Ali oporaviće se.
Da li čitaš dnevnik?
Znam da me čuješ.
Doneo sam ti nešto za večeru.
Otvoriću vrata sada. Molim te nemoj da uradiš ništa glupo.
Pusti me! -Molim te, prestani!
Molim te! -Šifra! -Šta?
Šifra od prednjih vrata, koja je? -Ja ću ti ih otvoriti. -Reci mi šifru!
Tvoj rođendan! -Kad je moj rođendan?
0-9-16.
Da li me lažeš? -Ne.
Elizabet, ja sam na tvojoj strani. Uvek sam bio.
Znam da je bilo pogrešno da te zaključam, ali ja
sam hteo da razgovaram sa tobom, a nisam video
drugi način da te zadržim ovde. -Imaš pravo.
Šta radiš?
Ne moraš da radiš ovo.
Ako me lažeš... -Već sam ti rekao.
Samo želim da me upoznaš.
Iskreno se izvinjavam zbog dečije fore.
Ali moramo da završimo naš razgovor.
Šta joj radiš? -Održavam je u životu.
Isto što sam radio i tebi.
Ne mogu da opišem koliko je čudan osećaj biti blizak sa nekim,
ko ne zna da postojiš, i onda se konačno upoznate.
Na kraju krajeva, svet je borba
između pozitivnog i negativnog naboja.
Nadao sam se, da kada ga se oslobodimo,
možemo biti iskreni jedno prema drugom.
Zašto mi ne dozvoljavaš da odem?
Poslednja stvar koju želim je da te držim protiv tvoje volje.
Samo mi je potrebno da imaš malo više strpljenja.
Pridrži joj glavu dok je ne okrenem.
Kler obično radi ovo.
Kada mogu da odem?
Dugo sam čekao da bih obavio ovaj razgovor sa tobom.
Samo mi reci kad mogu da odem.
Kada mi budeš rekla koliko Kler zna.
Molim te, pomozi mi.
Ako budeš htela da me povrediš,
nisam baš u mogućnosti da se sakrijem od tebe, zar ne? Sada imaš priliku.
Tako radoznala.
Probudi se, Elizabeta.
Draga, probudi se.
Elizabet?
Da li si ti njen zakoniti staratelj?
Ja sam joj jedina porodica koju ima.
Dobro onda, predaću je vama,
ali bojim se da ću morati da napišem izveštaj.
Izvinjavam se. -Da li je to neophodno...
Kler, pusti mene da razgovaram sa detektivom.
Već si prošla kroz mnogo toga.
Hvala ti.
Laku noć. -Laku noć.
Uz Loganov pristanak,
nastavili smo sa testiranjima.
Nedelju dana kasnije, bila je mrtva.
Henri, šta se dogodilo?
Našao sam je kako leži na jastucima licem prema dole.
Mora da se ugušila.
Kako? -Ne znam.
Moraćemo da uradimo još testova.
Da saznamo zašto joj je telo otkazalo.
Pitanja koja su me mučila, nikad nisam postavila.
Delimično zbog toga što nisam htela da poverujem u to.
Delom zbog toga, dok smo joj analizirali ćelije
otkrili smo da se neurodegeneracija vratila.
Podbacila sam.
Rezultati DNK sekvenciranja su pokazali...
da su sve četiri mutacije izmenjene, samo je C-terminalni kraj gena...
u nukleonom obliku zbog mutiranih gena...
koja ih čine nestabilnim... Ćelije postaju nestabilne...
Zanimljivo, posle ispravljanja greški,
HGPS ćelije su pokrenule... proces i prozrokovale oštećenje sebe...
Deset sati dnevno narednih šest meseci,
dok nismo iscrpeli svaku moguću kombinaciju.
Kada se dogodilo neizbežno.
Bila sam spremna.
Inicirala sam to.
Mislim da bi trebali da isključimo mašine, Kler.
Ne možemo to da uradimo. -Ne vredi.
Protaćio sam tolike godine kao budala.
Ponašao sam se kao ludak. -Ili zaljubljeni muž.
Ne zaslužujem te.
Konačno se slažemo oko nečega.
Dođi.
Idemo iz početka.
Quid pro quo.
Da li znaš šta to znači?
Mislim da ne znaš. To je latinski.
Da li je to na latinskom, odjebi?
Znači poštena razmena.
Ja ti dam nešto...
i zauzvrat, ti meni nešto daš.
Želim da znam šta je rekla u vezi mene,
u zamenu za to, reći ću ti nešto o tebi. -Šta ako ne želim da znam?
Radoznalost ti je ugrađena u DNK. To ti je u prirodi.
Šta je rekla? -Nije rekla ništa o tebi.
O čemu je pisala?
Započela je vezu sa Henrijem,
posle smrti trećeg klona.
Pošto ju je zadavio.
Sumljala je, ali nije pitala zato što je podbacila u rešavanju koda.
Nije podbacila. On je oštetio uzorke.
Kako znaš? -Zato što ga znam.
Dakle, shvatila je.
Želiš da znaš da li si izlečena? -Quid pro quo.
Da. Poništila je neurodegeneraciju.
Zdrava si.
Sve ste živele ovde do osme godine,
skrivene od sveta, bez dozvole da izađete. Ja sam poslat u internat.
Vratio sam se kad sam napunio 12 godina i tu je bila jedna od vas,
Elizabeta broj dva. Prvu je ubio.
Ti i druge ste bile u kapsulama. Nisam znao sve ovo tada.
Sve sam shvatio kasnije.
Kao i tebi, i meni je bilo zabranjeno da idem u laboratoriju.
Tog leta, ti si bila najlepše...
i najčudnije stvorenje koje sam video.
Kako znaš kad si slep?
Nisam bio onda.
Rekao sam ti sve moje tajne,
i ti si mi ispričala svoje košmare. On nije podnosio
kada smo bili zajedno, kad smo se družili.
Jedne noći, špijunirao sam vas dvoje. Ti si stajala savršeno mirno...
kao neka lutka, držeći suknju
i zapitkujući ga šta to radi,
dok te je on ljubio svukuda.
Nisam mogao to da podnesem pa sam se sukobio sa njim.
Te noći, Henri me je napao dok sam spavao,
kasnije je, tvrdio da je strujni udar
uzrok mog slepila.
Mrzeo sam ga zato što te je dodirivao,
ali tebi nimalo to nije smetalo.
To nisam bila ja.
Olivere, to nisam bila ja.
Tek što sam je započela,
prekinula sam našu aferu.
Nije baš da je to ikada imalo šanse da bude nešto
više od prijateljskog opuštanja.
Nisam mogla da se poredim sa...
Danas je Elizabetin rođendan.
Znam, sećam se.
Mogu li da te pitam nešto? -Pitaj.
Da li si ikad bila zaljubljena? Intezivna, strastvena ljubav?
Ona vrsta kada se zakuneš da ćeš je štititi
i brinuti o njoj ceo život? -Dok vas smrt ne rastavi.
Zar tako ne piše u ugovoru?
Kada razmeniš bračne zavete,
ti pristaneš na dug period.
Svađa, bola, i krivice,
čežnje, u dobru i zlu, i tako dalje.
Ne za nesreću koja ti uništava voljenu dve godine kasnije.
To nije dogovor koji sam postigao sa sudbinom.
Svako od nas,
je izložen nekoj tragediji.
Šta je to što želiš, Henri?
Stvarno želiš? -Bojim se onoga što želim.
Pre te to nije sprečavalo.
Želim da ponovo proživim prvu bračnu noć.
Želiš da jebeš mlado, neodoljivo telo koje nikad ne stari.
Ne budi vulgarna, Kler. Nije to u pitanju.
Želim da doživim tu sreću opet.
Voleo bih da si je upoznala. Ona je bila prava stvar,
zadovoljstvo.
Rekao si mi nekoliko stotina puta.
Razumeš li da to nema nikakve veze sa nama.
Ne veruješ mi,
ali ozbiljna sam kad kažem da ne postojimo mi.
Želim to ponovo da doživim,
i ako imaš neke sumlje, Kler...
Muka mi je od sumlji.
Dobro. Vidim i sam.
Možda bi trebala da odeš.
Određuju nas izbori koje pravimo.
Zašto nisam otišla?
Ne mogu da nađem ni jedan zapis o Elizabetinom porođaju.
Profesr Oliver Eklston je bilo ime
vašeg prvog mentora u Fildingu.
Pomalo je sentimentalno, ali takav si ti.
Želim da ostarimo zajedno,
ali šta ako ona to ne želi,
ovo raspalo, staro telo.
Šta ako ona žudi za onim u šta se zaljubila?
Mlađeg mene.
On ti nije sin, zar ne?
Oliver je ti.
Ali on to ne zna.
Bože.
Probudi se.
Šta to radiš? -Reci mi.
Šta da ti kažem?
Znaš šta želim da znam.
Gde si bio prethodna dva dana?
Zauzet. -Šta ti se dogodilo sa rukom?
Ništa. -Krvari.
Naleteo sam na nešto. -Krvariš mnogo.
Bilo je oštro. Ne odugovlači.
Šta je napisala o meni?
Ona misli da si Henri.
Ali nisi. -Lažeš.
Poznajem ti po glasu. -Henri joj je pokazao krštenicu
i pozvao je doktora.
Ti nisi njegov dvojnik, već njegov sin.
Tako da možeš da ga mrziš koliko hoćeš, ali ti nisi on.
Možeš da budeš šta god poželiš.
Mrzeo sam ga mnogo.
Oboje smo.
Nema ga više,
i određuju nas izbori koje pravimo.
Voliš me, zar ne?
Oduvek. -Zašto mi onda to ne pokažeš?
Brzo učiš. -Video si kako me dodiruje.
Zbog toga si bio ljubomoran. Sada ga više nema.
I možeš da me dodiruješ.
Oboje smo bili zarobljeni od čudovišta.
Zaslužujemo nešto lepo.
Ja sam ovde, ali moraćeš da mi priđeš.
Da bi me napala? -Ne.
Da bi mogao da iskoristiš te makaze i presečeš mi gaćice
i učiniš me svojom.
Ne boj se. Ja ne ujedam.
Bliže.
Mogu da osetim tvoje otkucaje srca.
Udara tako brzo.
Dokaži mi da me voliš.
Baci makaze!
Šifra! Prava šifra od vrata!
3-3-1-4-7-4. -Opet! -3-3-1-4-7-4.
Daj mi ključ od ovoga!
Trebala bih da te ubijem. -Voleo bih da mogu da ispravim stvari.
Mrzim sve u vezi tebe!
Prestani! Prestani odmah!
Oh, ne. -Elizabet, hvala bogu.
Ko si ti? -Ja sam Elizabeta.
Ne, nisi. Henri, ko je ona? -Henri? Ne.
On nije Henri. On je Oliver.
Ne slušaj je. Ona je luda, ljubavi.
Ne znam šta ti je on rekao, ali sve je u redu sa mnom.
Ovo je teško. -Molim te, spusti je dole.
Imaš pušku? -Imam pušku i ona je jako teška.
Reci joj da legne na stomak.
Zašto izgleda kao ja? -Ona je prevarant.
Veoma je opasna. Ona je naš neprijatelj.
Ne, nisam... ne znam šta ti je rekao,
ali ti i ja nismo neprijatelji, u redu?
On je neprijatelj. Mi smo zarobljene ovde.
Čuješ li šta lupeta.
Neće nam dozvoliti da odemo iz kuće.
To je sve što želim da uradim. Samo hoću da odem odavde.
Ali on me je držao pod lancima ovde. Pogledaj.
Kunem ti se. Kunem ti se, pogledaj.
Je li to istina? -Da, istina je.
Ali morao sam da je sprečim da se ne povredi.
Insistirala je da izađe napolje. Ne shvata da je vazduh zagađen!
Šta? Ne! -Lezi na stomak!
Spusti glavu uz pod! -Neću.
Elizabet, molim te, spusti to. -Uradi to.
Sve je u redu sa vazduhom napolju.
Spusti glavu na pod!
Dole je, Henri. Šta sad?
Ne! Molim te, nemoj da ga povrediš!
Elizabet, spusti to. Spusti.
Mogu da objasnim sve. -Pusti ga!
Reci joj! Reci joj da ne puca!
Žao mi je. Volim te puno.
Primoraćeš me da ga ubijem.
Ne razumeš šta se stvarno događa ovde.
Spusti je. -Molim te, nemoj da ga povrediš.
Pusti ga. -Ti i ja smo iste.
Sanjala si da ćeš upoznati genijalnog čoveka.
Da ćeš ga ostaviti bez daha,
i on će te, zauzvrat, odvesti od svega lošeg,
u naš tajni svet.
Elizabet...
Henri?
Ovde sam.
Je li sve u redu?
Učinilo mi se da sam čula...
Revidirao sam ugovor u tvoju korist.
Verujem da ćeš biti zadovoljna.
Šta si joj uradio?
Tu je ubačen i prenos vlasništva.
Sve što posedujem pripašće tebi,
tako da možeš da nastaviš sa svojim istraživanjima.
Ne preporučujem ti da ideš dole, Kler.
Nazvaću policiju.
Nazovi ih. Šta ćeš im raći?
Ubistvo se dogodilo?
"Ko je umro, gospođo?"
Većina žena mrzi kada ih zovu gospođama. Zbog toga ih muskarci zovu tako.
"Ko je ubijen? Neko ko je umro pre nekoliko godina?"
"Da li ste pijani, gospođo? Da li ste pili?"
"Da li ste zaboravili da uzmete lekove, gospođo?"
Ko si ti?
Nisam nameravao da ubijem osobu,
koju ceo život pokušavam da oživim.
Jednostavno se dogodilo.
Zar to nije očaravajuća rečenica?
Jednostavno se dogodilo.
Elizabet je bila moja,
pristala je da bude sa mnom.
Potpisala je i umrla.
Ali sada...
usrećuje me...
van domašaja ljudskog zakona,
i stvarnosti, koje smo poznavali,
umirući stalno iznova...
i niko ne mora da zna za to.
Ne stidim se.
Ne postoje posledice.
Ti si lud.
Možda.
Ali ove njene dvojnice,
one nisu moja Elizabeta.
I pogled u njihovim očima.
Duboko u njima, sve su one znale da ovo neće uspeti.
Samo je bilo pitanje na koji način će biti uništene...
Kada će konačno dobiti svoju svrhu.
Henri...
ovo mora da prestane.
Bez sumlje.
Daću sve od sebe, Kler.
Elizabet. -Dobro došla kući, Kler.
Kući.
Zaslužila si je.
Tako da uradi nešto korisno sa tim.
Sanjala sam da ću upoznati genijalnog čoveka.
Ostavila bih ga bez daha, a on bi zauzvrat, odveo me
od svega lošeg u naš skriveni svet.
Ali sada sam budna.